Photo:
Huitfeldt-Kaas, Valentin Hartvig
/
Anno Norsk skogmuseum
«Lågåsildmæl»
I boka «Mjøsens fisker og fiskerier» fra 1917 beskrev Hartvig Huitfelt-Kaas, fotografen som tok dette bildet, mælkrakken og mælkrakkfisket:
«Mælkrak er en slags gjerdelignende ind ...
I boka «Mjøsens fisker og fiskerier» fra 1917 beskrev Hartvig Huitfelt-Kaas, fotografen som tok dette bildet, mælkrakken og mælkrakkfisket:
«Mælkrak er en slags gjerdelignende indretning – meget lik de forannævnte utgjerds- eller landingstrær – hvori er opstillet en række lagesildmæler (ruser), som lagesilden gaar ind i. Mælkrakkene til fangst av lagesild svarer altsaa til teinlagene hvori ørreten fanges. De første opstilles dog i langt mindre strid strøm end teinlagene, omend paa de mest strømhaarde steder, som lagesilde formaar at passere.
Ogsaa mælkrakkens skelet dannes av en lang 1-2 m. over vandflaten horizontalt-løpende tømmerstok. Paa den mot strømmen vendende side er fastspikret en hel del vertikalt stillede lægter, alle i en avstand fra hinanden, som er lik mælernes bredde, saa disse bekvemt kan gli ned i aapningene.
Selve mælere er en slags korte garnruser, truket over et skelet av vidjer. Den firkantede ramme, hvortil de er fæstet, er gjerne 45-50 cm. paa hver side, og rusens dybde ca. 60-70 cm. To av ruserammens sider er forlænget til 2 ca. 2 m. lange armer, ved hjælp av hvilke mælerne kan skyves op og ned i krakkene. Oppe paa tømmerstokken eller paa siden av den er der fastspikret en bred planke, saa man uten vanskelighet kan gaa utover krakken og tømme mælerne for sild.
For at disse skal slutte godt nedtil er der langs bunden anbragt et mot lægterne støttet smalt bord. Likeledes er aapningerne nærmest land godt tættet med granbar, saa silden ikke kan faa smyget sig forbi paa krakkens indside.
Antallet av mæler paa hver krak kan variere mellem 12 og noget over 50, sædvanligvis er antallet 12-30.
Den dybde hvori mælerne sættes kan variere mellem 20 cm. nærmest land og like til 2 ½ alen (ca. 157 cm.) ytterst.
I mælerne gaar lagesilden saavel om natten som om dagen, og undertiden – særlig om dagen – i saadan mængde at der knapt nok er plads til flere. Ogsaa i de nærmst land paa gandske grundt vand staaende mæler gaa silden ind, blot indgangsaapningen staar under vand.
Naar mælerne skal tømmes for fisk, gaar en mand ut paa krakken og trækker ruserne op, den ene efter den anden, idet han ryster fisken ut gjennem indgangsaapningen ned i en medbragt «snik» (kurv med en krummet hank til at bære over skulderen) samtidig med at han omhyggelig plukker ut alle av strømmen medførte blader, som ofte kan være til stor gene for fangsten. Er fisket rigtig godt, kan det hænde at han maa begynde at tømme den første mæl i rækken, saasnart han er færdig med den sidste. Hver mæl tat indtil 1 setting (ca. 8 liter). Dette mælefiske skal i tidligere tider ha været mere i bruk end det er nu, da der sedvanlig opsættes ca. 12 mælkrakker paa 6 forskjellige steder i Laagen.»
Huitfeldt-Kaas, Hartvig (1917): «Mjøsens fisker og fiskerier», side 65-68.
SubjectMæl til mælkrakk, brukt under fisket etter lågåsild (Coregonus albula) i den nedre delen av Gudbrandsdalslågen. Fotografiet er tatt på ei steinete strand, der en av fiskerne sto og holdt mælen i den stillingen den også sto i når den ble satt ut i elva. Mælen består av to om lag to meter lange stenger eller "armer", som nederst er forbundet med hverandre ved hjelp av ei noenlunde kvadratisk treramme. På denne er det bygd ei ruse, ved hjelp av grankvister som var tappet inn i ramma, knyttet i kjegleform og belagt med bomullsnett eller hønsenetting. Inngangstrakta har en ringformet åpning. Slike mæler ble stukket ned i vatnet på motstrøms side av en mælkrakk, med ruseåpningene vendt mot fisk som var på vandring oppover. Denne fangstinnretningen skulle stå på et sted der det var forholdsvis kraftig strøm, og ved store innsig av lågåsild måtte mælene heves slik at innholdet kunne "vrenges" over i fiskekasser svært ofte. På dette fotografiet skimter vi en mælkrakk over vannspeilet til høyre i bakgrunnen.
Title«Lågåsildmæl» (Innskrift på nedre del av bildeflata.)Fotografs tittel
Dette fotografiet er tatt av [Valentin Wilhelm] Hartvig Huitfeldt-Kaas (1867-1941). Huitfeldt-Kaas var født i Kristiania. Han tok studenteksamen i 1889, og ble ansatt som konservator ved Universitetets zoologiske museum i 1894. Alt året etter ble han leder for de praktisk-vitenskapelige feltundersøkelsene som skulle fremme ferskvannsfisket. I den forbindelse hadde han også et studieopphold i Tyskland, der han satte seg inn i metoder for studier av ferskvannsplankton. Ellers arbeidet han med metode- og teoriutvikling knyttet til økonomisk utnytting av ferskvannsfiskeressursene. Han skrev også flere avhandlinger, blant annet om plankton i norske vann, om ferskvannsfiskenes innvandring og utbredelse i Norge, og om fiskeartene og fisket i Mjøsa. Doktorgradsavhandlinga hans handlet om «Studier over aldersforhold og veksttyper hos norske ferskvannsfisker» (1928). På sine mange embetsreiser rundt omkring i Norge hadde Huitfeldt-Kaas med seg kamera. Han var en dyktig fotograf, og tok bilder både i fiskeinnretninger i vassdragene og av landskapene han passerte på sine reiser. Direktoratet for vilt og ferskvannsfisk (seinere omdøpt til Direktoratet for naturforvaltning - DN) har overlatt Norsk Skogmuseum drøyt 300 fotografier etter Hartvig Huitfeldt-Kaas. Med samlinga fulgte det også ei notatbok med «Fortegnelse over fotografier». Denne boka har vært rettesnor ved museets første digitale registrering av materialet.
LitteraturreferanserBergan, A. L. (2020) Fiskeforskeren: Hartvig Huitfeldt-Kaas. Alt om fiske, (9), 66-68.
ArkivreferanserE-postutveksling mellom bibliotekar Anette Danielsen og redaksjonssjef i tidsskriftet Alt om fiske Aleksander L. Bergan som gir Anno Norsk skogmuseum tillatelse til å publisere vedlagt artikkel om Hartvig Huitfeldt-Kaas på DigitaltMuseum.
Add a comment or suggest edits
To publish a public comment on the object, select «Leave a comment». To send an inquiry directly to the museum, select «Send an inquiry».